i49 
da väseiidtliga formerne. Det läiigsta djur, jag 
hade tillfälle att mäta, var 19 tum 4 li^^* Fr. m. 
Hos de största och bredaste exemplaren ha- 
de de bredaste ledstyckena omkrmg i ^ Im. bredd. 
Hos andra smalare exemplar voro de motsvaran- 
de knappt hälften så breda. 
Bland de smala specimina var ett alldeles 
missbild adt, med alla ledstyckena sneda, dels 
trapetsformiga, dels tresidiga, hvarigenom djuret, 
utsträckt, framtedde vågformiga sidokanter. Ett 
annat bland desamma hade på åtskillige ledstyc- 
ken större ovala klumpar (en på hvarje ledstyc- 
ke) af gulaktigt hvit färg, som voro något upp- 
höjde och sträckte sig från ledgropens främre 
rand ända till listen. De undersöktes med för- 
storingsglas; men jag kunde ej urskilja några ägg 
i dem; det torde hända, att de voro uppkomne 
genom någon sjukdoms-process i ovarierne? 
I fall den förmodan är grundad, som. jag 
ofvanföre antydt, att de vuxne exemplaren af 
detta djur skulle sakna slutleder, så leder den till 
en någorlunda bestämd åsigt öfver det sätt, h var- 
på dessa djur växa. Jag skulle nemligen, häraf 
vara böjd att tro, det djuret ej kan föröka sig 
genom utvecklingen af leder i den bakre ändan, 
utan tvert om från den allra främsta. I främ- 
sta ändan synas knappast spär till leder. De för- 
sta led-antydningarne äro transversella , ytterst 
fina fåror, som sitta helt tätt intill h varandra. 
Dessa ofullkomligaste led-antydningar sakna än- 
nu allt spår till lister och ledgropar. Dessa tven- 
ne bildningar framkomma först på de mera från 
hvarandra tydligare afskilde ledstyckena, och 
börja äfvensom sjelfva lederne att visa sig helt 
rudimentärt. De främsta antydningarne till des- 
sa ligga nemligen närmast hufvudet; och ju läng- 
