i5o 
re man Icommer bakåt, desto mera äro de utbil- 
dade. På de främre korta lederne visar sig led- 
gropen först som en punkt, sedan som en liten 
Il vit fläck; längre bakåt ser man en grop, ännu 
längre bakåt ser man att denna grop är omgif- 
ven af en egen kant; och längst bakåt blir den- 
na kant utskjutande öfver djurets bukyta. I sam- 
ma ordning ehuru något sednare, följer utveck-^ 
lingen af den omtaldta strimman och äggstockarne. 
Efter denna åsigt skulle sjelfva hufvudet va- 
ra af lika ålder med djurets; de främre lederne 
de yngste, och de bakerste äldst. De främre le- 
derne skulle i sussessiv ordning småningom ut- 
bilda sig till längre ledstycken, och vid högre ål- 
der utgöra djurets bakersta del, samt ändtligen 
dö och falla bort. Med detta bildningssätt af 
ständigt nya stycken, bör ett och samma djur 
länge kunna fortfara att äga bestånd, och i van* 
liga fall ej vara underkastadt en allmän död, 
utan lifvet skulle partiellt utslockna i de på en 
gång äldsta och bakersta ledst3^ckena. 
Då ormen som innehöll denna Bothriocepha- 
lus, flera dagar varit död, så var det förmodli- 
gen deraf en följd, att äfven maskarne saknade 
spår till lif, men de voro dock alla i särdeles 
friskt tillstånd. De förekommo både i tunna och 
tjocka tarmen, både inblandade i träcken och 
fastsittande vid tarmväggen. Deras antal var 
ganska betydligt, men endast några exemplar 
kunde erhållas fullkomligen hela, emedan de vo- 
ro dels mycket hopvecklade med hvarandra, och 
dels invecklade bland contenta. 
T a b. VII. 
Fi^. 1. Hela djuret. 
2. Hufvudet ofvanifrån sedt af ett stort exemplar. 
