i6i 
Uti den sålunda upphängda degeln inhäll- 
des den smälta metallen, så att degeln dermed 
fylldes, hvarefter locket påsättes* sedan den i 
detta fästade thermometern förut blifvit varsamt 
upphettad vid eii spritlampa. Appäreilens lock 
mAon och pqBr skötos nii tillsämmians så att de 
tätt slöto ottikring tliermometerröret gh. 
Medelst den i flytande massali stående ther- 
mometern, hvilkeil var directe på sjelfva röret 
graderad för livarje femte grad^ blefvo de till 
hvarje tiotal graders afkylning åtgående tiderne 
på ett noggrant secuhd-ur observerade. För det 
tiotal, inom hvilket stelhihgs- temperaturen låg, 
blef naturligtvis deniia tid betydligt Stor, iemedan 
metallens hela latenta värme här måste bortgå. 
Jeöiföres nu denna tid, med den tid, som till 
samma tiotals sänkning i temperatur åtgick, då 
samma degel fylldes med qvicksilfver, hvars spe- 
cifica värlne, äfven i de högre temperaturerne 
enligt DuLONGS och Petits försök är bekant, och 
hvars verkliga värtoeförlust således är bestäm- 
bar^ kan med temligen säkerhet mängden af 
latenta värmet hos den förra metallen beräk- 
nas. Ty, då degeln hänger i ett rum, hvars 
temperatur är oföränderligt =0°, och då diflfe- 
rencen mellan degelns temperatur och rummets 
temperatur är densamma, samt sluteligen degelns 
strålande förmåga ar, genom svärtningen i beg- 
ge fallen lika, så måste de bortgångne värmeqvan- 
titeterne förhålla sig såsom de dertill åtgång- 
né tiderne. Är nu qvicksilfrets massa z=m, dess 
specifica värme i granskapet af den andra metal- 
lens stelliings-temperätur —c', så är dess förlust 
af värme under de i detta granskap liggande tio 
graders afkylning =ziomc\ Den andra metallen 
K, V, A. Handl, 1829, St, I. 1 1 
