|68 
iiagifver, att den fixa punkten för dessa legerin- 
gar är 2o4", och att den blandning, för b vilken 
öfre punkten ej finnes är ZnSn^. På ena sidan 
Qm denna blandning stiger den mobila punkten 
upp emot zinkens stelningstemperatur, som san- 
nolikt ligger betydligt öfver 4oo^, och på andra 
sidan emot tennets stelningstemperatur eller 228^, 
under det att tiderne, som thermometern vid ne- 
dre punkten stått stilla, på ömse sidor blifva min- 
dre och mindre. 
Tabellen N:o 4 visar ett alldeles analogt för^ 
hållande vid legeringar af tenn och ^ismuth. 
Den fixa punkten är här Utaf den under 
hvarje atomförhållande införda motsvarande pro^ 
centiska sammansättning, synes, huru. liten förän- 
dring uti d^nna erfordras, för att den mobila 
puukten flyttar sig ett betydligt stycke. Uti tre- 
dje horizontella columnen uppifrån står gradtalet, 
vid hvilket den mobila punkten infallit. Lege- 
ringen, för hvilken afkylningstiderne gå reguliert 
ända ned till fixa punkten är Sn^Bi^ 
Yid legeringar af blj och vismuth är den 
fixa punkten 129°. Då jag, under fortsättandet 
af experimenterne härmed, kom till legeringen 
PbBi^, inträffade den besynnerliga omständig- 
heten, att thermometerkulan ihopklämdes, så att 
thermometern visade mellan 5 och 6 grader för 
högt. Nedsatt uti flytande tenn, vid hvars stel- 
ning den alltid förut stadnat på 228°, stadnade 
den nu vid omkring 234^. Orsaken härtill bör 
visserligen sökas i vismuthens egenskap, att be- 
tydligt utvidga sig vid stelningen, emedan till 
följe häraf thermometerkulan kommer att lida eh 
tryckning. Nedsättes en thermometer uti stel^ 
nande ren vismuth, blir den vanligtvis sönder- 
sprängd, hvarföre jag äfven ej kunnat anställa 
