?97 
komma att sitta längre tillbaka, under det de 4 
främre bibehålla sin plats längst fram. Härige- 
nom upptaga ögonen, på de spindlar som hafva 
hög thorax, (Attus, Lycosa) en yta som är likså 
lång som bred. De 4 främre bilda vanligtvis en 
tydlig serie, men de bakre liafva oftast ett så 
förändradt läge, att man, endast genom öfver- 
gångsformernas iakttagande, kan med säkerhet 
bestämma h vilka som föreställa de mellersta och 
yttersta. Då ögonen på en låg thorax sitta irre- 
guliert, kommer det vanligen deraf, at^ d^ två 
mellersta af bakre serien äro flyttade Jångt ^t si- 
dan, t. ex. på Pholcus ; eller tillika framåt så- 
som på Eriodon Latr, , och Selenops Duf. på 
hvilket slägte de sitta i jämbredd med främre 
serien, så att alla 8 ögonen tyckas bilda en en- 
da krökt linea. 
Ögonens olika ställningar utgöra lättfattliga 
skiljemärken mellan genera eller species, men äro 
ej af nog vigt att alltid böra bestämma genus; 
h vilken anmärkning äfyen gäller om mundelar- 
jies fqrm. 
Latreille har anmärkt att spindlarnes och 
alla Arachniders ]\Iandlbler j, till sin betydelse, 
fullkomligt motsvara Crustaceernas mellersta 
antenner j, hvilket ej kan motsägas. Men då han 
af denna orsak kallar dem C}ieliceres\ och an- 
tager, att dq böra anses för transformerade an- 
tenner j, samt att Arachniderna sakna verkliga 
Mandibler, så vågar jag påstå att ett misstag blif- 
vit begånget. Ty om så vore, skulle man finna 
hos de egeptlige Insekterne: ett par mandibler 
och ett par antenner. 
*) Se t, ex. hans Familles Natur elles du Regne Animal, 
