224 
coniponerades i glödgning, livarefter den återstå- 
ende titansyran glödgades svagt, men länge, med 
salpeter, massan JDeliandlades med vatten, ti- 
tansyran frånsilades, lösningen gjordes sur med 
saltsyra, svafvelbunden vätgas leddes genom vät- 
skan, livarefter denna fälldes med ammoniak då 
chromoxidul erhölls. Den med salpeter behan- 
lade titansyran blef sällan hvit efter glödgning; 
den hade en dragning åt rödt; förmodligen af 
en ringa hinterhalt af mangan. 
Uti ett försök, blef, efter titansyrans flera 
gånger förnyade kokning med svafvelsyra, en ej 
obetydlig del ändå olöst. Denna kokades då 
med en lösning af kaustikt kali, i tanka att ut- 
draga kiseljorden, för att sedan undersöka åter- 
stoden. Dervid inträffade att pulfret svällde 
först och upplöstes sedan till en del. Kaliluteii 
afdunstades då till torrhet, upphettades till lin- 
drig glödning, hvarefter massan behandlades med 
vatten. Vätskan filtreiades från det olösta. Det 
genomgågna mättades med salpetersyra; då vät- 
skan blef nära mättad, uppkom en ringa hvit fäll- 
ning som ej fullt upplöstes af salpetersyra, till- 
satt i öfverskott. Sura vätskan försattes med 
hydroth. ammoniak; en smutsgul fällning uppkom. 
Denna befans vid undersökning vara svafveltenn. 
Då återstående lösningen mättades med am- 
moniak, utfälldes en portion titansyra; solutionen 
gjordes derefter sur, afdunstades till torrhet, 
hvarvid litet kiseljorr erhölls. 
Det af kaliluten olösta behandlades med 
svafvelsyra som uptog litet titansyra, återstoden 
var tennoxid. 
Tennoxid träflfades blott uti det icke magne- 
tiska titanjernet från Arendal. 
Titan- 
