229 
\\yss beskrifne arterne finnes också jernoxiden 
ingå ifrån 10,74 till 58,5 1 p. c. af titanjernets 
vigt. 
Om man åter icke vill antaga denna iso- 
morphism, emellan FeTi och ¥e, så blir man tvun- 
gen att förutsätta: det neutrala, basiska och öf- 
verbasiska titanater skulle kristallisera lika; 
h vilket väl ej torde öf verensstämma med erfa- 
renheten i allmänhet. 
De här ofvan angifne resultater utfall^ väl 
icke precist efter räkning; äro till och med stun- 
dom mycket afvikande; men man erindre sig 
blott huru ett litet fel, vid bestämmandet af 
jernoxidernas syrehalt, kan förorsaka en stor olik- 
het i det fundna emot det verkliga resultatet. 
Att titansyrans qvantitet i allmänhet är för stor, 
torde härörra af mekaniskt inblandad syra, hvil- 
ket äfven bestyrkes deraf, att, vid upplösning 
i saltsyra, stannar alltid en liten portion titansy- 
ra olöst. 
Hvad kiseljorden beträffar, så synes den 
icke vara i något relativt förhållande till talk- 
eller kalk-jorden. Förmodligen har den äfven 
funnits mekaniskt innesluten. Hvad tennoxiden 
beträffar, så torde ej behöfva anmärkas, att den 
måste anses såsom substituerande en portion ti- 
tansyra. 
Man kan ock, fast föga noggrant, genom 
det slammade titanjernets glödgning i öppen 
luft, bestämma jernoxidernes syrehalt genom 
vigts tillökningen; Egersunds titanjern fann jag, 
\xli ett försök, på detta sätt vinna 2,6 p. c. i vigt. 
