248 
voro Georg Adlersparre och Fredr. Wilh. Eh- 
RENHEiM de, hvilkas vänskap redan under hans 
förra vistelse i Upsala med honom ingått den 
mäst öfverensstammande förening. Den sedna- 
res inträde i embetsverken i Stockholm afbröt 
icke detta förhållande: detta foster-broderskap 
inom snillets uppamning, som, under en ädel 
täflan och utvexlade idéer, ofta bidragit till 
framkallande af stora egenskaper» Genom en 
fortsatt skriftvexling underhölls ock detta vän- 
skapsband mellan Ehrenheim och Leopold. Den 
tiden, mer än nu, voro bref ofta en form för 
afbandlandet af vittra, likasom af vetenskapliga 
ämnen. Ehrenheim gjorde denna brefvexling 
bekant för Grefve Creutz, som deruti , äfvensom 
i flere af Leopolds redan utgifne Skaldestycken, 
igenkände det sanna snillet. 
En anmälan derom hos den vitterhets-äl- 
skande Konungen, påföljdes af en kallelse till 
Leopold, att infinna sig i Hufvudstaden ''"). 
Här emottogs han af Konungen pä det mest 
utmärkande sätt Rum på Slottet voro för ho- 
: — iiilé ns ■ 
*) I början af år 1786. 
**) Följande anecdot torde förtjena att anföras. 
Då Leopold erhöll företräde hos Konungen, voro 
de första ord Konungen tilltalade honom, en nog 
brydsam fråga: livad tycker ni om poemet Fidei^ 
Commiss till min Son Ingemund? Leopold, som viste 
att detta stycke varit föremål för en skämtande kri- 
tik, svarade: att det visst icke uppfyller de aestetiska 
fordringarna, men att det hade ställen af värde, 
t. ex. följande verser: 
'''Att störta ?iägon annan ned, för ingen dÖdlig huga, 
'*^Och akta dig inför din Kungj att hyckla eller ljuga. 
