253 
MAN, och hans andra Fru, Brigitta Johanna 
Goes. Fru Leopold ägde en ovanlig bildning, 
fin omdömes-förmåga och mycken beläsenhet, i 
synnerhet i fransyska vitterheten. Hon var så- 
ledes Skalden gifven till dess Erato, och att be- 
reda honom en af yttre omständigheter obero- 
ende njutning af författare-lifvets behag. 
Ehuru rummet för anteckningar , sådane som 
dessa, icke medgifver den utförlighet, hvaraf vi, 
inom de andra Academierna, hafva allt att för- 
vänta, blir det likväl nästan omöjligt, att fram- 
ställa en sådan vitterhets-idkares lefnad, som Leo- 
polds, utan att tillika vidröra den tidens tän- 
kesätt och anda, under hvilken han lefvat 
och verkat, och de personer, som egnat sitt 
snille och sina bemödanden på samma bana, 
som han. På detta sätt framträder Kellgren 
oemotståndligt, der Leopold skall skildras. Han 
var nu, i förhållande till den sednare, hvad 
han borde vara, en vitterhetens Tyndarid; och 
båda hyllade hvarandras nog skiljaktiga förtjen- 
ster. Man skulle nästan tro, att Gustaf d. ni:s 
Statskonst förmått dem båda , så oförmärkt, 
att föra hvar sin spira i vitterheten, för att gif- 
va det skönas välde en större allmänlighet : 
"Och throner ser du, sälJan blott en thron." 
sjunger öfver detta förhållande, den store Skal- 
den på Leopolds graf Detta gäller vis- 
*) Tegnérs Skaldestycke 'vid Leopolds Graf, Märk- 
värdigt är hvad Kellgren, med en lika syftning, 
i ett bref till Leopold, yttrar: ''Det är icke jag 
''som räcker spiran i Tit. händer; den var aldrig 
"i mina. Jag svär den blott min hyllning, och 
"förenar min röst med allmänhetens och häfder- 
"nas. Det är icke af en snillebragd, men af lo års 
"segrar på alla vitterhetens fält, som Tit. vunnit den 
