255 
skämtsamma åteifiilis angenämast i hans sed- 
nare Skaldestycken, och i hans älskv^ärda um- 
gänge, der han aldrig låt gå sig förbi en anled- 
ning att säga ett muntert, aldrig sårande epi- 
gram, till och med ibland på hastigt samman- 
fogade rim. 
En Skalds öden och lefnadsförhållanden föl- 
ja oskiljaktigt hans författare-bana. Och, livad 
Leopolds beträffar, var denna utstakad i skydd 
af hans Konungsliga välgörares. Gustaf d. in:s 
död skulle således försätta Leopold i en allde- 
les ombytt ställning* Det var icke blott förlu- 
sten af sin Monark och beskyddare, det var den 
af beskyddaren af fosterländska vitterheten, som 
lika djupt bedröfvade Skalden. När, kort tid der- 
efter, Svenska Academien blef satt ur verksam- 
het, genom en befallning från den tidens mini- 
stére, så aflägsnade sig Leopold från hufvud- 
staden och den vittra umgängskrets , hvars skö- 
naste länk man så mordisk t krossat. 
Man har velat förmoda, att den nv-inträd- 
da tidens rådande minister, syftande efter ett 
rum bland de i8 i Svenska A.cademien, hade, 
då detta icke lyckades , af hämd sökt sig 
anledning, att upphäfva Academien. Leopold 
som ansågs, och borde vara, själen i detta sam- 
fund, tycktes blifva föremål för en åtminstone 
tyst förföljelse. Han hade ännu denna tid styr- 
ka och mod, att afhålla den, inom vittra sam- 
fund, ofta skadliga msecenat-inflytelsen. Men 
flere sammanverkande orsaker förmådde honom 
att fatta beslutet om sitt aflägsnande. Ett Tid- 
ningsblad, för hvilket Leopold var medarbetare*), 
hade blifvit åtaladt i anledning af en artikel, 
som anfördes såsom utdrag ur Martin Luthers 
*) Tidn, Extra-Posten från 1792 till 1795. 
