256 
skrifter. Man fann detta ställe vanhelgande för vår 
Religion och dess Stiftare. Bladets utgifvare blef 
derför stämd inför domstol. Detta ändrades 
väl sålunda, att endast Boktryckaren skulle till- 
talas. Men Leopold ingick sjelf i försvar, åter- 
fann den tornen af Luthers arbeten, der utdra- 
get var hämtadt, framvisade den, och saken 
föll. Utan att invänta flere honom tilläfventyrs 
tillämnade förödmjukelser, och på det han, om 
ock genom försakelser, måtte få lefva oberoende 
och oantastad; så beslöt han, af egen economisk 
beräkning, och icke till följd af någon förvis- 
ning, att lemna hufvudstaden. Han bosatte sig 
då i Linköping, hvarest bland flere vänner från 
ungdomen, den oförgätlige Biskop Lindblom 
eraottog honom i sin älskvärda umgängs-krets. 
Nya förluster förestodo likväl för honom, 
äfven i denna fristad, der han sökte lugnet. 
Han hade upptagit en ung slägting, till sin fo- 
sterson; en hoppfull yngling, som han mycket 
älskade, till hvilken han skref det sköna Skal- 
destycket, Religionen Denna yngling, hvars 
uppfostran vid Linköpings schola, han velat föl- 
ja med en faders omtanka och ömhet, dog i 
första blomman af sin ålder. Han hade derige- 
nom 
*) Men Leopold skref det för sig sjelf, för sitt eget hjerta; 
och den som tecknar dessa blad , närvarande vid den 
oförgätliges dödsbädd, åhörde, huru han, tillsinför- 
trogne andeliga vän, Franzén, i ännu skönare och 
förherrligade ordalag, uttryckte meningen af detta 
skaldestycke, och andan af följande verser derutur: 
Jag ser, vid lifvets gräns, i rymden af det höga, 
En lyckligare verld sig öppna för mitt öga, 
Och stoftets trötta gäst, från smärtans låga bygd, 
Sig lyfta, viss om lön, tijl vittnet af sin dygd. 
