263 
ven dagens händelser, och förstod göra åskådligt 
för andra, hvad han sjelf icke mer såg. Till er- 
sättning för syn-förmågan, tycktes hans alltid 
ovanliga minne, nu fått en klarhet, att man 
skulle tro ett eget ljus, skönare än dagens, haf- 
va uppgått inom hans själ. På detta sätt var 
haus minne en panorama af hvad han fordom 
läst och vetat, tillika med hvad han nu lät sig 
föreläsas. Ur flere äldre språks auctorer, kunde 
han upprepa hela sidor, som han kanske sedan 
barndomen icke läst. Likaledes historiska till- 
dragelser. Med sin tids vitterhet, följde han 
mer än mången seende. Tegnérs större poémer 
kunde han uppläsa ur minnet, bland h vilka fle- 
re, som han, med sina egna ögon aldrig sett, 
endast några gånger afhört. Denna stora upp- 
fattnings-förmåga, var honom en tillräcklig er- 
sättning, för hvad han gick miste om, i den yt- 
tre verlden. Men, han hotades det sista lef- 
nadsåret, att äfven förlora hörseln, och hans 
sorg vid tanken derpå, gränsade till förtviflan. 
Denna sinnenas död förekoms dock lyckligen. — 
Hans sista' lefnads-afton var icke mycket olik 
de andra. Samma vänner, som varit hans dag- 
liga aftonsällskap, voro äfven nu församlade vid 
hans dödsbädd. LEOPOLD^dog d. 9 No v. 1829, 
kl. 1 1 eft. midnatten 
*) Dagen förut, kl. 8 pä morgonen, sjuknade han med 
tecken af bröstkramp och sådana plågor, att han 
sjelf förutsåg sitt snara slut. Efter några läkemedels 
användande, blef likväl tillståndet Jindradt, så att 
man hoppades möjligheten af bättring. Men mid- 
dagstiden förnyades plågorna, och fortforo oafbrutet 
i 12 timmar, hvarunder han likväl bibehöll sansning 
in i sista ögonblicket. Vid hans lik-öppning befanns 
döds-orsaken vara hjertats bristning, (ruptura cordis). 
