af pligt och böjelse, egentligen sin tid åt philo- 
logiskt-exegetiska undersökningar, i synnerhet i 
Nya Testamentet. Öfver Johannis Evangelium, 
Apostlagerningarne och alla Epistlarne höll han 
i sitt rum offentliga och, så vidt utrymmet med- 
gaf, talrikt besökta föreläsningar, hvilka ännu äro 
i fräjdad åminnelse, icke blott för det klara, le- 
diga framställningssättet, utan ock för deras lä- 
rorika, på sann philologiskt-historisk grund bygg- 
da innehåll. Rika frukter af dessa undersöknin- 
gar nedlade ock Ödmann i särskilta arter, i GeO' 
graphiskt Hand-Leccicon öfver Nja Testamen- 
tet; i Försök öfver Uppenbarelseboken ^ men i 
synnerhet uti sina Ströda försök öfver JSja Te^ 
stamentets hel. Skrifter^ (slutligen fyra Band 
med tvenne häften i h vardera), hvilka både i 
exegetiskt och honiiletiskt hänseende gjorde epok 
i vår litteratur. Under denna period utgaf äf- 
ven Ödmann Schroeks TJtk. till Christna Reli- 
gionens historia i öfversättning, med vigtiga til- 
lägg och förbättringar, samt sina Kyrkosånger^ 
visserligen de bästa, som till den tiden utkom- 
mit; de emottogos ock med lika odeladt bifall, 
som sedermera hans oratorier: Försonaren på 
Golgatha och Försonaren pä Oljobergetj, för hvil- 
ka han äfven sjelf, till en del, författade den af 
kännare berömda Musiken, Såsom icke blott äl- 
skare och vän af Tonkonsten, utan ock en skick- 
lig idkare och djup kännare var Han länge vid 
Academien Inspector Musices. 
Med år 1806 börjar den sednare delen af 
Ödmanns Academiska läraretid. Då, detta år, ett 
Theologiskt Seminarium till bildande af prester 
stiftades vid Upsala Universitet, utnämndes Öd- 
mann till Theologiae Pastoralis Professor och Se- 
minarii Director. Härigenom öppnades för ho- 
