286 
ga VON Plåten, den ihärdiga uppmärksamhet och 
drift, som sedan följde honom mider hela lefna- 
den och utgjorde grund-drag i hans lynne och i 
alla hans åtgärder. Sjelf ansåg han alltid den 
mödosamma och sällan angenäma coopvardie-far- 
ten för en högst nyttig och nästan oumbärlig in- 
öfning till verkligt sjömanskap. 1786 åtföljde han, 
på Fregatten Diana, en expedition till Marocco 
och Medelhafvet, hvarunder han, lika med flere 
sedermera utmärkte Svenska Sjö-Offiserare , af en 
ganska skicklig, tapper och erfaren, men tilJika 
ytterligt sträng Chef, då varande Öfversten, sedan 
Contre-Amiralen af Ghristiernin, vandes vid den 
högsta grad af noggranhet i tjeostens äfven min- 
sta detaljer. 
I början af Kriget 1788 bi vistade han slaget 
vid Högland d. j 7. Juli på Linieskeppet Prins Gu- 
staf, blef blesserad, och, vid skeppets eröfring af fi- 
enden, fången samt förd till Wolodimir, Twer och 
Nisch-No vogorod, på h vilka orter han måste till- 
bringa mer än tvenne år, skild från anhöriga, 
vänner och fädernesland, och hvad kanhända för 
en yngling af mod och sann hederskänsla var mest 
påkostande, stängd från alla tillfällen att gagna, 
och att uti farans stund i fosterlandets tjenst få åda- 
galägga den duglighet han under flera års pröfnin- 
gar och ansträngning förvärfvat. Det missöde, att 
under tiden höra alla sina jemnåriga Kamrater stiga 
i tjenstegrader, blef för honom afhulpet af Konung 
Gustaf III, som, underrättad om v. Plåtens vits- 
ordade utmärkta duglighet, genom antedaterade 
fullmakter, som återgåfvo honom hans förra tour, 
befordrade honom till Lieutenants och Capitaines 
graderna, dem han som Krigsfånge icke kunnat 
erhålla. 1791 deltog han i en Ambassade-expe- 
dition till Marocco, under hvilken han vid flera 
