55 
ea fullt ren blyoxid, men då denna oxid redu- 
cerades med vätgas, och blyet upplöstes i salpe- 
tersyra, återstodo kåfvor af en blygrå färg, som 
befunnos vara metallisk platina. Qvantiteten der- 
af var ganska liten, men äfven en ytterst ringa 
inblandning måste undvikas, om man skall kun-*- 
na lita på resultatets sista zifFror. Äfven i silf- 
ver- och guld-deglar oxideras metallen och förbin- 
des med blyoxiden, till och med då saltet inlägges 
i små portioner i sender i den förut glödande 
degeln , och den så erhållna oxiden blir mycket 
mera blandad med främmande metall än då 
bränningen skett i platinakärl. Detta föranledde 
mig att försöka använda kolsyrad blyoxid, fälld 
ur dels ättiksyrad, dels salpetersyrad blyoxid, 
med lem ning af ännu outfäldt bly salt för att unxU 
vika all inblandning med det till saltets sönderdel- 
ning använda kolsyrade natronet, men i båda fal- 
len, oaktadt fullkomligt uttvättad fällning, erhölls 
genom blyets reduction, atomvigten från i3o3.5 
till i3o6, och då blyet öfvergÖts med rent vat- 
ten, fanns detta innehålla kolsyradt natron. Kol- 
syrad ammoniak, såsom fällningsmedel, skulle 
icke hafva medfört denna olägenhet, men dels 
är det svårt att få den, utan särskilt omsorg, 
fri från spår af chlorammonium och svafvelsy- 
rad amoniak, och delskan, vid oxidens utglödg- 
ning, ammoniakens vätehajt frambringa litet sub- 
oxid, som ej synes, men som märkbart ändrar 
resultatet. 
På följande sätt anser jag mig hafva lyc- 
kats att erhålla en fullt ren blyoxid. Salpeter- 
syrad blyoxid brändes i platinadegel till dess 
endast blyoxid återstod, denna refs till pulver 
och digererades i några timmar med dess dubbla 
vigt neutral salpetersyrad blyoxid och med vat" 
