56 
ten. Den återstående vätskan afhälkles då. Bly- 
oxiden hade nu förvandlat sig till hälft salpeter- 
syrad blyoxid (Pb 2 N), som upplöstes i kokande 
vatten, silades kokhett och lemnades att svalna, 
hvarunder blysaltet ansköt i fina fjälliga kristal- 
ler. Dessa uppsamlades, tvättades, prässades 
till en sammanhängande klump och torkades. 
Moderluten efter dessa kristaller innehåller än- 
nu mycket basiskt salt, sam fälles då den blan- 
das med en lösning af det neutrala, h vartill an- 
vändes den i början af operation af hällda vät- 
skan. Denna nya fällning är pulverformig, den 
togs på filtrum, afdröps och, medan den ännu 
var våt, bekläddes en platinadegel dermed inuti, 
till | liniens tjocklek, hvarefter beslaget torka- 
des och satt väl fast vid degelns insida. Då 
det basiska saltet icke smälter i den temperatur 
som fordras till dess fullständiga sÖnderdelning, 
så bildas på detta sätt en degel af blyoxid, 
som väl sjelf på beröringsytan med platinan 
blir platinahaltig, men som icke inåt meddelar 
denna platinahalt. Inuti den så utfodrade de- 
geln inlades det basiska saltet i brutna stycken, 
så att de, efter slutad bränning, kunde uttagas 
utan blandning med oxid från beslaget. Brännin- 
gen skedde på det sätt, att degeln insattes i en 
ännu större betäckt degel, som upphettades emel- 
lan kol, till rÖdglödgning, vid hvilken tempera- 
tur blyoxiden icke smälter. Man ser ganska väl 
när blysaltet är fullt decomponeradt, ty det för- 
vandlas först till mönja, som i glöclhetta ser 
nästan svart ut, och hvaraf äfven den sista punk- 
ten tydligen kan skönjas. Hettan fortsattes, se- 
dan denna försvunnit, en god half timma, hvar- 
efter degeln uttogs. Den erhållna oxiden var 
skönt citrongul och sammanhäftade icke det min- 
