I 2 
ven planet construeras med \f> till argument; och 
skulle det icke möta större svårighet, att utur 
dessa, äfven för gifna vården af e, finna det der- 
emot svarande af vj/, än att utur våra vanliga lo- 
garithmiska taflor, änskönt construerade uppå Hum- 
mern såsom argument, likväl finna äfven denna, 
då dess logarithm är gifven. Emed lertid prefe- 
rera astronomerna gemen ligen, att ingå med © 
såsom argument, och förekommer härvid det be- 
ryktade Keplerska problemet, att af en gifven 
anömalia media ö finna anomalia vera $ utveck- 
lad i en serie, som fortgår efter digniteterna af e. 
Till den ändan a 11 tågom, att f(v) och ,<p(v) 
i högsta allmänhet beteckna t ven ne, huru som 
helst, gifna functioner af a>, samt att i allmänhet 
det begärdes; att af eqvationen 
<v=zQ+e.f(v) . (4o) 
finna värdet af (p(v) uttryckt i en serie som fort- 
går efter digniteterna af e. Då är klart, att, om 
man för större beqvämlighet i signatur antager 
samt då e~o ponerar dervid uppkommande par- 
ticular värden 
för v — V, för f(v) — F, för (p(v)=<P, 
d m+n v d m * n { f(v)\ 
för - JA m n för - 
och för C ■■ , '-fflf^ =^>; så blifver 
dö .de 1 
v=r+e.r°- i + ~f°- 2 +~ L.r°- 3 +&c, . . (40.1) 
1.2 1.2.0 
och <f>(v)^+c.* 0A +— * 0 -^ Jl-* 0 - 3 +&c., . . (40.2} 
w 1.2 1.2.0 
