23 
Utur ofvan anförde grunder är det lätt att 
bed Ömma den förslagsmening, som någon gång 
ganska allvarligen blifvit uppkastad, att nemligen 
till äfventyrs månen ursprungligen hade varit en 
comet, hvilken under någon af sina revolutioner 
i sitt granskap af perihelium kommit jorden så 
nära, att den, en gång kommen inom dennas Öf- 
verväldigande attractions-sphére, icke mera för- 
mått slita sig derifrån, utan på detta sätt för all- 
tid blifvit nedflyttad till den subordinerande rol- 
len, af en jorden åtföljande drabant. I sjelfva 
verket gifva Arcadernas äldsta traditioner hänvis- 
ningar på en tid då jorden skall hafva varit utan 
måne, och gifva således dessa ett visserligen svagt, 
men icke desto mindre verkligt stöd åt ofvan- 
nämde hypothes, öfver rivars behörighet eller 
obehörighet åtminstone profana historien icke för- 
mår att ovedersägligen afgöra, men öfver hvars 
oförenbarhet med tingens nu varande constitu- 
tion Physico-Mathematiska vetenskaperna med 
den ojäfaktigaste decisionsrätt prononcera. För 
att fullborda denna undersökning, kan man be- 
gynna med. att antaga sjelfva verkligheten af det 
supponerade factum, och är det alltid klart, att 
månen uti någon punkt af sin orbita nödvändigt 
måste innehafva samma läge, i afseende på solen 
och jorden, som då den först blef dragen inom 
jordens attractions sphére, samt att om jorden i 
denna punkt annihilerades, skulle månen ovillkor- 
ligen återtaga sin primitiva omkring solen beskrif- 
na orbita; vidare, att, emedan (till följe af eqva- 
tionerna (20.1) och (23) ) M, och med denna t, 
allenast med förändrade värden af c kan under- 
gå någon förändring, behöfver man, för att be- 
stämma limites af den blifvande orbitans oscilla- 
