93 
I första Början af tarmen äro dessa fransfli- 
kar så tätt sittande och så stora, att bottnen ej 
syns, utan att de bortryckas; då upptäcker man 
det omnämda nätet, men maskorne äro knappast 
så stora, som omkretsen af ett hirskorn. Längre 
bakåt blifva maskorne större samt fransflikarne 
mera smala och glest sittande, så att maskorne 
synas. Under det maskorne sålunda allt jemt 
tilltaga i vidd bakåt, undergå äfven formerne af 
flikarne ännu tvenne betydliga förändringar, af 
hvilka den ena börjar i fot 10 t. bakom den 
sistnämde, och den andra 3 fot från denna sedna- 
re och räcker till tunntarmens slut. 
Dessa bildningar kunna således hänföras un- 
der fyra hufvudformer, af hvilka den första till- 
hör den region af tarmen, som svarar mot duo- 
denum. De bestodo här af blader, som voro sma- 
lare vid basen och breda mot ändan, med tunna 
här och der dels urnupne, dels inskurne kanter 4 ). 
De bredare af dem hade 2 lin. bredd. Samt- 
lige voro de krusigt hoprullade, så att deras egent- 
liga figur ej kunde ses, utan att de särskilt ut- 
breddes. 
Under den andra formen voro de föga län- 
gre an de föregående men mycket tunnare, smala 
samt greniga genom flere djupa inskärningar i 
kanten och äfven något hoprullade 5 ). De sutto 
alla så glest, att nätgroparne syntes. 
De af tredje formen voro vida längre än de 
föregående, mycket smala och nästan jemnbreda. 
phibier och fiskar hafva villi eller icke, är således 
mera en strid om en större eller mindre utsträckning 
af benämningens tydning, än om den ifrågavarande 
bildningens tillvaro. 
4 ) Tab. 1 fig. 4 och 4*. 
5 ) Tab. 1 fig. 5 och 5*. 
