io5 
och platta muskelfibrer och är ganska tunt. In- 
tet spår syntes efter fora men ovale om ej en li- 
ten insänkning i öfversta hörnet af septum, som 
gick blind in emellan de härstädes tjockare mu- 
skelknippena. Ingången till h jer tk ammar en är 
vid och har en stor, temligen stjf, framåt kupig, 
hakat concav kJafF, som utgår ifrån bakre randen 
af septum och har den fria randen vänd mot 
kammaren. 
Venstra atrium är något mindre än det hö- 
gra, nästan kegelformigt, med spetsen framåt. 
Dess inre vägg är slätare och har endast i främ- 
re ändan och mot öfre sidan framstående trabe- 
culag. En enda vena pulmonalis öppnar sig i 
detta atrium, nära öfra hörnet af dess basis. In- 
gången till hjertkammardelen är temligen stor och 
går rakt bakåt; inre hinnan är här alldeles slät, 
tjock, gulaktig. Här är likaledes en halfmånfor- 
mig klaff, som utgår från septum och sluter till 
öppningen under hjertkammarens contractioner. 
Midt öfver valvelns fria kant är en gul valk i 
ostium, mot h vilken val vein måtte sluta sig, när 
den täpper ostium. 
Hjertkammardelen är nästan kegelformig, med 
afrundad, bakåt vänd spets och något plattryckt. 
Hjertats längd från corona till apex 3 tum, « — 
bredd öfver corona i t. 4 Am ' Öess venstra del 
är tjock, fast och rund, skjuter något framåt ven- 
stra sidan om aorta, och svarar efter yttre utse- 
endet mot venstra kammaren hos däggande djur. 
Den främre ändan af denna del är det, som 
Schlemm kallar kegelförmiger Vorsprung. Högra 
sidan af hjertkammardelen är slapp och tunn 
samt liknar till yttre utseendet högra kammaren 
hos däggdjuren. 
