l52 
han sig vanligen ut, och om del icke låter sig gö- 
ra på annat sätt, lägger han sig på sidan tätt in- 
vid sjöbotten och låter noten passera öfver sig. 
På fjärden, med så kallad stötnot, erhålles han 
nästan aldrig, ehuru noten utlägges kring stim- 
men. Han flyr för första buller, och der en går 
fram, följer hela truppen efter. Under senhösten 
och vintern fångas han någon gång i mängd, med 
isnot, då man händelsevis råkar det stället, der 
han tagit sitt vinterstånd. Sådana händelser äro 
likväl sällsynta. Det enda säkra, ehuru mindre 
lönande, sätt, hvarpå han fångas under somma- 
ren, är mete. Det anställes vid djupa och steni- 
ga stränder. Till agn nyttjas gräshoppor, kräft- 
stjertar, och torndyflar. Dessa sistnämde sättas 
på kroken, sedan ben och skalvingar äro borttag- 
ne och synes utgöra en läckerhet för denna fisk. 
På stångkrok erhålles den någon gång ehuru sällan. 
Nytta. På de orter, der Iden fångas i mängd 
utgör den en vigtig artikel i den enskilta hus- 
hållningen. Den kan länge förvaras och förbät- 
tras derigenom till smaken, snarare än den för- 
sämras. Då Iden är kokad, får köttet ett rödak- 
tigt utseende sedan det kallnat, är löst och be- 
nigt; men likväl temligen välsmakligt. Det an- 
vändes allmännast insaltadt eller torkadt. I sed- 
nare fallet är det likväl mycket benäget att härsk- 
na, af den myckna fetma det vanligen hyser, 
blir kärft och osmakligt. Insaltadt nyttjas det 
härstädes utan vidare tillredning än sköljning, 
under namn af Spikefiskj utgör en betydlig del 
af allmogens sofvel och har med denna enkla till- 
redning, både i utseende och smak, någon lik* 
het med lax. 
