1 55 
djupt eller grundt, klart eller grumligt, der han 
uppehåller sig, älskar han likväl gräsiga stränder 
med lågt vatten, troligen för att der kunna döl- 
ja sig för sina talrika fiender ibland romskarna 
och finna en rikare tillgång på föda. Vårtiden, 
innan sjöarne ännu hunnit blifva fullkomligt fria 
från is, uppstiger han i skaror mot åmynningar 
och rännilar. Bland de först ankommande .stim- 
mar na finnas inga honor. Fiskarena kalla desse: 
Ismört till skillnad från honstimmen, som kal- 
las lekmört. Dessa sistnämde ankomma alltid 8 
till 1 4 dagar sednare. Mörtens rörelser i vatt- 
net äro lifliga. Han synes äga ett muntert lyn- 
ne, är likväl föga listig eller försigtig och skräm- 
mes lätt af minsta buller. Alltid träffas han i 
större eller mindre skaror, strykande kring strän- 
derna. Ensam ses han sällan om icke tillfälligt- 
vis, då likväl alltid flera finnas i nejden. Han 
dör mindre hastigt, sedan han är tagen utur vatt- 
net och lefver länge i sump, då den ställes i rin- 
nande vatten. Könen skiljas icke blott genom 
kroppsformen, som hos hannen är smalare, hos 
honan bredare, utan äfven i af seende på fenstrå- 
larnas antal. Hannen har alltid i 1 strålar i rygg- 
fenan, då honan deremot oftast, om icke alltid, 
har 1 3 strålar i samma fena. Dess röda ögon- 
ring har gifvit anledning till ordspråket : rödögd 
som en Mört. Detta inträffar likväl icke alltid. 
De Mörtar som fiskas här i skärgården, hafva 
alla yngre invider silfverhvit, och de äldre dels 
svagt mässinggul dels rodaktig iris; alla hafva 
likväl en större rödaktig fläck of van pupillen. 
Måhända är detta en följd af vattnet, uti hvil- 
ket fisken uppehåller sig; ty uti mindre insjöar 
och i synnerhet skogssjöar med mörkt vatten har 
jag alltid funnit Älörten hafva röd iris. I likhet 
