iGo 
nen på hufvudets sidor medelmåttigt stora. Si- 
dolinien sänkt, i synnerhet på äldre honor, löper 
parallelt med buken. Rj^ggfenan något inskuren, 
börjar öfver slutet af bukfenorna och har 1 1 strå- 
lar. De tre första odelade, de öfriga greniga i 
spetsen, den sista ned till roten tvådelad. Den 
första är endast en kort tagg, den andra icke 
fullt hälften så lång som tredje, hvilken tillika 
med fjerde är längst. Bröstfenorna hafva h var- 
dera 1 5 strålar, alla utom den första i spetsen 
tvådelade, den andra och tredje längst. Bukfe- 
norna med g strålar h vardera. Den första ode- 
lad, de öfriga i spetsen greniga, den andra och 
tredje längst. Analfenan, som är något inskuren, 
har 12 strålar, de tre första odelade, de öfriga i 
spetsen greniga, den sista delad till roten; den 
första är en liten knappt märkbar tagg, den an- 
dra hälften så lång som tredje, hvilken är längst. 
Stjertfenan, som är mycket klufven, har ig strå- 
lar, då man börjar och slutar räkningen med den 
längsta. 
Färg: Ryggen gulaktigt olivegrön, sidorna 
upptill gulaktiga, nedåt mer och mer silfverhvita. 
Hufvudets sidor starkt mässinggula. Buken silf- 
verhvit. Bröstfenorna gula med en röd fläck, 
som intager större och mindre vidd af hela fe- 
nan, så att hon oftast endast vid basen är gul. 
Buk- och analfenor röda. Rygg- och stjertfenor 
bleka. Stjertfenans nedra lob har oftast en röd 
fläck. Iris svagt mässinggul med fina svarta punk- 
ter, och en mörk fläck ofvan pupillen — De yn- 
gre hafva färgen i allmänhet mera blek. Ryg- 
gen grönaktigt blå, hvilken färg nedstiger ganska 
litet åt sidorna, som börja med blåaktig och slu- 
ta mot buken med den silfverfärg som der råder. 
Fenorna 
