i65 
dör lian mindre fort och kan med någon aktsam- 
het länge bibehållas vid lif. 
Födämnen: Dertill begagnar han växter, in- 
sekter och maskar. Jag har äfven funnit dyjord i 
dess inelfvor. 
Fortplantning: Sarfvens lektid inträffar i 
Juni och fortfar flere dagar, till och med veckor, 
om icke väderleken är desto mer gynnande. Kring 
midsommar är leken starkast. Dessa lekfäster an- 
ställas i grunda vikar, der mycket gräs i synner- 
het fräken (Equisetum fluviatile Lin.) växer. Le- 
ken fortgår under ett snattrande eller smackan- 
de sorl, icke olikt en kokande gryta, och upp- 
kommer derigenom att de lekande fiskarne upp- 
sticka munnen i vattenbrynet, öppna käftarna ha- 
stigt och utblåsa luften, efter hvilken en blåsa fin- 
nes länge qvarstående på vattenytan. På gräset af- 
sättes rommen, som efter längre eller kortare tid 
kläckes, allt efter som luften är varm eller kylig. 
Fångst: Som denna fisk, måhända med 
mindre rättvisa, blifvit räknad till de fiskar, som 
minst värderas, anställes för honom intet särskilt 
fångningssätt. Vanligen fångas han med not el- 
ler nät bland andra fiskarter. Han låter äfven 
meta sig, då metmask eller flugor nyttjas till agn, 
och är glupskare än Mörten, Blickan m. f. På 
skottnät och med stÖtnot låter han sällan fånga 
sig, emedan han vid första stöten i vattnet in- 
tränger i gräset eller nedbäddar sig i dyn. 
Nytta: Då Sarfven ensam aldrig erhålles i 
mängd, kan han, för sig sjelf, icke sägas utgöra 
något näringsämne för menniskan. Fångad till- 
sammans med andra smärre fiskar blifver han 
vanligen en enkel, men sund föda för den arbe- 
tande klassen, som behofvet nödgar att inskränka 
sin matredning endast inom de rätter, som stil- 
