173 
Braxnar, som under sommaren och särdeles då 
lektiden påstår, uppstiga i åar, äro alltid små och 
yngre individer. Härvid afviker denna från an- 
dra fiskarters sedvana; ty då dessa stiga emot, 
följer Braxen alltid med strömmen. På senhö- 
sten begifver sig Braxen på djupet, der han i 
h varje sjö, der han valt sin uppehållsort, äger Vis- 
sa ställen, på h vilka han denna årstid samlar 
sig. Sådana ställen kallas Braxenstånd och kän- 
nas noga af ortens fiskare. Det märkvärdigaste 
bland sådane ställen i Sverige är det så kallade 
Hakvarpet i Hollbosjön nära Nyköping. Der 
fångas årligen, med isnot, uti ett enda varp från 
några hundrade till tusend pund och derutöfver. 
Författaren var 1820 närvarande, då detta varp 
drogs. Då erhölls omkring 700 L:pd mest Braxen. 
Denna fångst ansågs vara måttlig. Braxen växer 
fort och blir ansenligt stor. Den största jag sett 
vägde 1 1 marker. Den uppfiskades på mete. Han 
är blottställd för många sjukdomar och plågas i 
synnerhet af Bandmaskar (Taeniae Lin.). Dess ut- 
seende bli f ver i sådant fall magert och färgen 
mycket blek. Då oväder eller andra händelser hin- 
dra Braxen att leka och befria sig från rommen, 
säges an us sammandraga sig, rommen stelna och 
fisken derigenom angripas af en dödlig sjukdom. 
Sannfärdigheten af denna uppgift kan jag likväl 
icke bestyrka genom egen erfarenhet. Braxen är 
en försigtig, slug, sällskaplig och lättskrämd fisk. 
Sällan träffas han ensam. Han samlar sig van- 
ligen i större stimmar, h vilka under lektiden stry- 
ka kring stränderna. Starkt buller, åska, ljud af 
klockor, skott m. m. jagar denna fisk på djupet, 
h varifrån han, efter en dylik skrämsel, på flere 
dagar icke återkommer. Som mycket seglifvad 
kan han transporteras längre väg utan att dö. 
