26 1 
vätska. Men de åtskiljas väsendtligt derigenom, att 
den röda vätskan af chromsyra behåller sin färg 
under afdimstning; men af vanadinsyran blir 
den vid uppvärmning antingen färglös, eller af- 
sätter van ad in sy ra i form af ett mörkröd t pul- 
verformigt ämne. Chromoxiden är grön, olöslig 
i alkali, blir i bränning mörkgrön ända till svart, 
oxideras der vid icke, löses icke i vatten och trögt 
af syror. Vanadin gifver också en grön oxid, 
men den är löslig i vatten och alkali , och oxi- 
deras i glödgning, h varvid den smälter och den 
smälta massan löses i vatten. Chromsyran mister 
i glödgning en del af sitt syre och förvandlas 
till oxid; vanadinsyran smälter till ett mörkt 
pomeransrödt liqvidum, som först i en mycket 
bog temperatur partielt mister sitt syre. 
Med Molybden har den ingen annan likhet 
än den blå färgen af vissa föreningar; men den 
skiljes lätt från blå molybden-föreningar , derige- 
nora att dessa försatta med kali, i små portio* 
ner i sänder, mista sin blå färg och fälla rödt 
hyclrat af moiybdenoxid utur en färglös vätska, 
då der emot de blå vanadinsal terna fälla med al- 
kali en brun eller grå oxid, och den ofvanstå- 
ende vätskan, om den råder på alkali, är, efter 
olika omständigheter brun, blå eller grön. 
Med Volfram är likheten ännu ringare. Den- 
nes blå föreningar hafva ingen varaktighet, dess 
oxid förenas ej med syror, dess syra är blekgul 
och alla dess salter med alkalisk basis äro färglösa. 
