364 
ga lärdomsprofven till vinnande aF fortkomst inom 
Konungens Canzli; blef e. o. Canzlist i dåvaran- 
de Canzli-Collegii expedition, befordrades till Co- 
pist, och, 1786, till ordinarie Canzlist, Före- 
ningen af så mänga skiljaktiga kunskaper, h var- 
på han ådagalagt nöjaktiga prof, och för h vilka 
en icke obetyd ande språk-kännedom måst inhem- 
tas, hade redan ådragit Casström en välvillig 
uppmärksamhet, inom det embetsverk, der han 
var anställd. 
Härtill kom äfven en annan utmärkelse, 
som hans anlag för vitterheten tillskyndade ho- 
nom. Redan på Svenska Academiens första 
sammankomst, för belöningars utdelande, 1786, 
hade hon tilldömt Casström sitt andra pris, 
eller accessit i vältaligheten, för ett Äreminne 
öfver Riks-Rådet och Fältmarskalken Lennart 
Torstenson j Gr ef ve till Ortala. Det stora pri- 
set, för samma ämne, tillföll en okänd täflare. 
Vi veta nu hvem det var, fastän tidevarfven och 
historien sällan fått uppteckna Monarkers segrar 
bland de vittra; men — - 
"Här gick den störste Kung på täflingsbanan fram," 
säger Skalden; och Gustaf III gaf sig sent till- 
känna, såsom prisvinnare i den Academi han 
sjelf stiftat, Ått kunna komma närmast i förtjenst 
efter denne, äfven utom sina ofrige företräden, ut- 
märkte författare, var en icke obetydande heder, 
för en ung vitterhets-idkare. Detta äreminne 
lärer icke vara tryckt, och är, i likhet med 
flere af Hr Casströms manuscripter , okändt 
hvarest det förvaras. Uppmuntrad af detta bi- 
fall, inlemnade han det följande året, 1787, 
till Sv. Acad, ett skaldestycke: Försynen, för 
hvilket han emottog stora priset. Detta Ode 
