2jS 
var väl så lycklig, att slippa med de 3 läroåren, 
såsom betalande lärosven, men desse voro ho- 
nom dock rätt bittra. Han fick väl på afmätta 
timmar bevista David Schulzenheims , Martins 
och Bergii föreläsningar, men högst sällan tilläto 
gör o målen honom att besöka lazarettet. När 
tankarne om aftonen med ledsnad fördes på den 
i onyttiga syslor tillbragte dagen, skingrades de 
dock snart af hans academiska minnen, och 
hoppet om den lyckligare ställning hvartill han 
af sina goda anlag och studier, kände sig kallad. 
Motgången gaf honom styrka att arbeta med 
ihärdighet långt ut på nätterna, än i natural- 
historien och physiken, än i medicinen och chi- 
rurgien, dels för sin egen bildning, dels för att 
afhjelpa åtskillige sina unga medbröders okun- 
nighet. Redan första året af sitt vistande i Stocka 
holm utgaf han från trycket en brochure kallad: 
Förslag till ett bättre och lindrigare lärosätt 
uti chirurgien eller den utvertes läkarekonsten* 
Gefle 1770. Denna skrift yrkade, att rakning 
skulle lem nas åt badarne, (som från barberarne 
eller fältskärerne var ett särskilt skrå) att ingen 
skulle till chirurgiae studiosus antagas, som icke 
hade academisk underbyggnad i humaniora m. 
m. , att undervisningen skulle öfverlemnas åt 
professorer, att, med få ord sagdt, en chirur-* 
gisk academi skulle inrättas. Förslaget väckte 
ett bittert motstånd; ett svar utkom som var 
vidlyftigt, högdraget och förolämpande, stödt på 
som äro 3:ne vid hvart regemente, ej hinna att vara 
tillstädes vid rakningen, utan måste vara ute att 
sköta sjuke, få icke diseiplarne då stå hela dagen 
med rakningen och knappt få tillfälle att titta i en 
bok" se: Svar pä förslaget till ett bättre och lindri^ 
gare lärosätt i chirurgien. Stockholm ijjo 
