39 
oxidationer lika litet stannat på oxidul, som 
om försöket varit anstäldt med metalliskt jern. 
Det är derföre gifvet, att här, likasom hos jer- 
net, föreningar uppkomma emellan oxid och oxi- 
dul. Efter den vigttillökning, som i det anför- 
da försöket erhölls, hestår den genom bränning 
vunna oxiden af R+SR , d. ä. oxid och oxidul 
hålla deri lika syre. loo d. metall upptaga då 
efter räkning 18.4 d. syre. 
Jag har redan i det föregående omtalat 
frambringandet af en oxid, som synes bestå af 
R+2R. — Det anförda utmärker att rhodium 
har en oxidul, men hvilken jag icke sökt isolera 
och hvars egenskaper ännu äro obekanta. Jag 
anser den vara orsaken till den dragning i mörk- 
grönt som lösningar af den sist anförda dubbel- 
oxiden i syror antaga, då den rena oxidens 
lösningar äro citrongula. 
Syresalterna af rhodium äro nästan alldeles 
okände. Svafvelsyrad rhodoxid är det enda man 
hittills framställt. Dess upplösning är gul. Då 
det icke var afgjordt, att dessa gula lösningar 
af rhodium skulle stå på samma föreningsgrad, 
som de röda chlorsalterne , så anställde jag nå- 
gra försök till utrönande häraf. Svafvelsyrad 
rhodoxid (erhållen af svafvelrhodium upplöst i 
salpetersyra) upplöstes i vatten, lösningen gjor- 
des sur med saltsyra och fälldes med chlorba- 
rium. Dervid uppkom här, likasom det sker hos 
platina, oaktadt öfverskottet af saltsyra, en brand- 
gul fällning af svafvelsyrad baryt och rhodoxid, 
i en förening, hvars natur icke är mig rätt väl 
bekant, och den utfällda vätskan var citrongul. 
Då den silade vätskan i destillationskärl afdun- 
stades till torrhet, gick endast saltsyra, utan 
