49 
då uppvärmas så länge någon lukt af chlor 
kännes, ty annars fäller man cliloridsalt af pal- 
ladium med chloridsaltet af platina. 
c. Palladium-chlorur med caustikt alkali. 
Då ett palladiumsalt försättes med ammoniak 
uppkommer en fällning som snart upplöses med 
gul färg och efter en stund blir lösningen färg- 
lös. Det sker straxt om vätskan och ammoni- 
aken äro concentrerade eller varma. 
Då jag först märkte detta förhållande, fö- 
reställde jag mig att palladium af ammoniaken 
fördes på en lägre föreningsgrad, ehuru jag lik- 
väl dervid aldrig märkte någon utveckling af 
qväfgas. Jag fann likväl sedan, att alldeles det 
samma händer då man i en upplösning af ka- 
lihydrat ingjuter en lösning af palladiumchlorur, 
hvarvid färgen inom några ögonblick försvin- 
ner och chlorurens beståndsdelar qvarstanna i 
upplösning. Det var således klart att alkalits 
öfverskott, men icke en reduction, var orsaken 
till den gula färgens försvinnande. Om palla-* 
diumchlorur blandas med caustik ammoniak till 
dess man har en klar och färglös vätska, samt 
derefter afdunstas till torrhet, så får man, då 
massan löses i vatten, en gulaktig , grön, olöslig, 
pulverformig återstod, som vid torr destillation 
ger, först litet fri ammoniak, sedan saltsyra och 
qväfgas och slutligen salmiak och lemnar rent 
metalliskt palladium till sin halfva vigt. Detta 
är ett salt analogt med pharmaceuternas mer- 
curius prascipitatus albus och det består af en 
atom palladium-chlorur och en dubbel atom 
ammoniak. Dess tillvarelse grundar sig derpå 
att det håller ammoniak och icke ammonium 
och dess sönderdelning vid en högre tempera- 
tur derpå, att chlorurens chlor med ammonia- 
