5i 
ström af syrgas, fint fördeladt palladium, sådant 
det fås genom chlorursalternes reduction med 
vätgas. Det anlöpte ganska vackert blått, men 
vigts-tillökningen blef ej märkbar på vågen, och 
förändringen sträckte sig endast till massans 
yta. Af vätgas försvann den, det var således 
temligen tydligt en oxid. Man bar anfört, att 
palladiiimsalter sknlle blifva blå af ammoniak , 
detta härrör af koppar och har ingen gemen- 
skap med det blå öfverdraget som bildas i 
bränning. Det är troligt att det är en ytlig 
oxidering till en, med iridiums och osmiums 
blå oxider, analog förening af tvenne palladium- 
oxider. 
Palladium oxideras vida mindre af alkali 
och salpeter i smältning, än platinans öfriga 
följeslagare, och den oxid som bildas är oxidul. 
Blandas chloridsaltet med kolsyradt natron och 
upphettas så länge det ger gas, vid en hetta 
som ännu ej kommer till glödgning, så får man 
kolsyregas och hälften af det syrgas som alka- 
lit släppt, den andra hälften stannar i förening 
med palladium och bildar oxidul. 
Då chloridsaltet behandlas med alkali upp- 
kommer en förut okänd syrsättningsgrad af pal- 
ladium, som kan kallas palladium-oxid ^ och som, 
efter hvad vi vete om chloridsaltets samman- 
sättning, består af en atom radical och i ato- 
mer syre, eller på loo d. af 76.92 d. metall 
och 23.08 d. syre, då deremot oxidulen inne- 
håller 86.94 d. metall och i3.o6 d. syre. 
Då chloridsaltet öfvergjutes med caustikt 
eller kolsyradt kali eller natron, upplöses det 
till största delen med en mÖrk, gulbrun färg och 
om lösningen lemnas en stund åt sig sjelf gela- 
tinerar den och afsätter oxidens hydrat; silas 
