52 
blandningen så är den genomgående vätskan 
gul af upplöst oxid. Oxidhydratet är mörkt 
gulbrunt, nästan likt umbra, och mörknar ännu 
mer om det tvättas med kokhett vatten. Det 
innehåller kali, som tvättningen icke borttager. 
Om blandningen af chloridsalt och alkali upp- 
hettas till kokning, så blir den fällda oxiden 
svart och den alkaliska vätskan ofärgad. Vid 
en upphöjd temperatur ger den syrgas och för- 
vandlas till oxidul. Den bruna ger tillika vat- 
ten och med en sådan häftighet att alltsammans 
utblåses ur retorten. Den i kokning fällda svar- 
ta oxiden framter icke detta phenomen. Palla- 
dium-oxiden löses , äfven i fuktigt tillstånd, trögt 
af syror, men den löses dock. Lösningarna 
liafva en rent gul färg och antyda tillvarelsen 
af en class salter, som kunna kallas palladium- 
oxidsalter. Af saltsyra löses den hastigt; om sy- 
ran var concentrerad bildas, såsom redan är 
nämt, chlorid. Den mera utspädda utvecklar 
chlor. En portion kalium-palladium-chlorid blir 
därvid alltid olöst. 
Oxidulsalter af palladium, de enda syresal- 
ter, af denna metall, som hittills varit kända , 
är o likväl föga undersökta. De fram te med al- 
kalierna samma phenomen af färglösa förenin- 
gar, som chloruren. Redan Fischer (Jahrbuch 
der Chemie und Physik XXI. 200) har anmärkt 
att salpetersyrad palladiumoxidul, Öfvermättad 
med ammoniak, ger ett kristalliserande färglöst 
basiskt salt. Det anskjuter i glänsande 4 sidiga, 
rätvinkliga taflor. Intorkas det i värme, så 
återstår det i perlemorglänsaude fjäll. 
3. Iridium. 
Med denna metall hafva endast Tennant 
och efter honom Vauquelin (Annales de Chemie 
