62 
Den håller envist vatten och ger i torr de- 
stillation först saltsyra, hvarvid iridiumoxid 
bildas, och massan förlorar sin löslighet i vat- 
ten. I strängare hetta förlorar den chlor, och 
reduceras till lägre chlorföreningar och slutligen 
till metall. 
b. Iridiumsesqvichlorur och dess dubbel- 
salter. Sesqvichloruren erhålles då det med 
alkali och salpeter brända iridium väl utlakas 
först med salpetersyra och sedan med kokhett 
vatten, h varefter den olösta massan behandlas 
med saltsyra , som upplöser en stor del deraf med 
en svartbrun färg. Lösningen afdunstas till torrhet. 
Denna förening fås äfven då iridium, ensamt eller 
blandadt med salter, upphettas i chlorgas, hvarvid 
ett mörkbrunt sublimat fås i en ej särdeles be- 
tydlig mängd. I denna form är den olöslig 
i vatten, h vilket den äfven blir, om den för sig 
sjelf upphettas så strängt den kan tåla utan 
att sönderdelas. Upplösningen af sesqvichloru- 
ren liknar den af chloriden till färgen j men 
med en olikhet i nuance , som icke kan be- 
skrifvas. Den är af lika qvantitet upplöst äm- 
ne, mycket mörkare och drager mera i gulbrunt, 
dock kan man svårligen på lösningens färg med 
någon säkerhet skilja dem åt. 
Sesqvichlorurens dubbelsalt med chlorkali- 
um fås, så väl då den föregående lösningen blan- 
das med chlorkalium, som ej får i öfverskott 
tillsättas, som då kalium-chloridsaltet blandas 
med finrifvet iridium och upphettas till glödg- 
ning i en glasretort. Massan smälter ej. Om 
den sedan utlakas med vatten från olöst iridi- 
um och lösningen concentreras, så anskjuter 
litet odecomponeradt chloridsalt. Moderluten 
afliälles och intorkas, hvarvid den äfven vid 
