70 
begynner lindrigt glödga i botten. Skulle man 
betydligt deröfver upphetta blandningen så ut- 
drifver oxiden kolsyra , och förenas med alkalit, 
Iivarvid man får en gul, oxidhaltig upplösning 
i vatten. Vid måttlig hetta deremot är alkalits 
upplösning färglös, och fri från upplöst iridium. 
Då saltmassan lÖses i kokande vatten och silas, 
stannar på filtrum ett fint svartblått pulver, som 
har en stor benägenhet att, sedan saltlösningen 
gått igenom, följa det rena tvättvattnet genom 
papperet, i form af en gråblå, oklar vätska, som 
skär sig då den faller i det salthaltiga vattnet. 
Man tvättar den då med en lösning af salmiak 
och bortröker sedan hvad som stannat af sal- 
miaken i oxiden. I detta tillstånd är sesqvi- 
oxidulen olöslig i syror, till och med vid smält- 
ning med surt svafvelsyradt kali, hvari fint för- 
deladt iridium oxideras till denna oxid, utan att 
upplösas. Af vätgas sönderdelas den utan yttre 
värmes tillhjelp, upphettar sig och återställes 
till metall , en omständighet, som synes härröra 
deraf att den har metallens egenskap att förena 
väte och syre till vatten. Blandad med bränn- 
bara kroppar och upphettad, reduceras den med 
liflig detonation. Jag är öfvertygad att denna 
oxid af de chemister, som arbetat med iridium, 
blifvit hållen för ett fint fördeladt tillstånd af 
den reguliniska metallen. 
Dess sammansättning har jag bestämt på 
samma sätt som vid rhodium och palladium 
blifvit nyttjadt, men som vid iridium ger myc- 
ket enstämmigare resultat, att nemligen uppfån- 
ga och analysera den blandning af kolsyregas 
och syrgas, som erhålles då kalium-iridium-chlo- 
rid sönderdelas i bränning med kolsyradt na- 
tron. Hela qvantiteten gas rymdes i 4 grade- 
