7* 
rade eprouvetter. I den första återstod, efter 
kolsyregasells absorptioii med jcaustikt kali, o.i i4> 
i den andra o.ii, och i den fjerde o. 112. Ora. 
man förutsätter att det syre, som alkalit släp- 
per jemte kolsyran, förhåller sig till det som 
metallen der vid upptager =4-3, så måste bland- 
ningen af kolsyregas och syrgas, som dervid er- 
hålles, bestå af 88.89. d. kolsyregas och 11. 11 
d. syrgas, hvarmed således försökets resultat 
mstämmer, och det följer deraf att oxiden be- 
står af 2 atomer radical med tre atomer syre. 
Om sesqvichloruren fälles med alkali, så 
uppkommer en mörkbrun fällning, som är ses- 
qvioxidulens hydrat. Det har likväl stundom 
händt, att äfven, efter digestion, ingen fällning 
uppkommit, hvarpå detta berott är mig obe- 
kant. Fällningen innehåller alltid alkali, som ej 
kan uttvättas och om den skett med ammoniak, 
så detonerar den svagt och reduceras då den 
upphettas. Den löses i syror med brun eller 
smutsig purpurfärg, och ger egna syresalter, 
h vilkas upplösningar likna en blandning af ve- 
nöst blod med vatten. 
Denn^i oxid bildas då iridium i glödgning 
behandlas med alkali och salpeter , hvilken sist- 
nämdes närvaro likväl ej är nödvändig om luf- 
ten har fri åtkomst. Den smälta föreningen är 
mörkt gulbrun, och lÖses i vatten med en vac- 
ker djupt brandgul färg. Den har ett lika så 
osäkert bestånd som t. ex. mangansyradt kali, 
och afsätter, af obetydliga reducerande orsaker, 
ju mera af oxiden ju mer vätskan är utspädd. 
Det fällda är då oxiduL Den solida föreningen 
af kali och iridium innehåller mer af den sist- 
nämde , än som kan följa med i upplösning, 
och sönderdelas således af vatten, som lemnar 
