73 
deraf utfälles, huru mycket eller litet deraf 
lillsättes, h varken i köld eller i digestion. Då 
man kokar kalium-chloridsaltet, med en lösning 
af kolsyradt kali eller natron, så får man un- 
der fräsning en svart fällning, men denna har, 
efter uttvätlning, alla förhällancien af sesqvioxidu- 
len, och ger, vid behandling med saltsyra, en 
mörkt brun upplösning, h varur icke kalium- 
chloridsaltet erhålles. Man skulle kunna förkla- 
ra alkaliernas förhållande till chloriden, på det 
sätt, att de icke sönderdela den, emedan denna 
oxid icke existerar; men att denna förklaring 
är oriktig, finner man deraf, att svafveliridium, 
frambragt med svafvelbundet väte af chloriden, 
löses med yttersta lätthet af salpetersyra till 
svafvelsyrad irid-oxid, h vilken förhåller sig till 
alkalierna på alldeles samma sätt. 
Om det svafvelsyrade saltet blandas med 
chlorbarium, så fälles oxiden i en ganska fast 
förening med svafvelsyrad baryt^ och om chlo- 
ridsaltet blandas med salpetersyrad qvicksilfver- 
oxidul, så fälles, af en ringa qvantitet oxidul- 
salt, en gulbrun flockig massa, som är ett ba- 
siskt chloridsait (en förening af chlorid med 
oxid) hvarvid qvicksilfverchlorid stannar upplöst 
i vätskan. Tillsättes ännu mer oxidulsalt, så fälles 
en blandning af qvicksilfverchlorur och det ba- 
siska saltet med ljusgul färg. Digereras denna 
fällning med vätskan, så får man efter omstän- 
digheterna qvicksilfverchlorid eller qvicksilfver- 
chlorur och iridiumchlorur, och fällningens färg 
blir grågrön. 
d, Sesqvioxiden fås då det rosenröda kalium- 
iridium-chloridsaltet (fritt från ammoniak) blandas 
med kolsyradt kali eller natron. Det grumlas deraf 
K. V, A, Handl. 1828, St. I, 7 
