74 
ganska obetydligt, men om det ställes i diges- 
tion, så utfälles ett gelatinöst hydrat, som, ta- 
git på filtrum är brungult åt grönt, och så likt 
det oxidhydrat som under lika omständigheter 
fås ur rhodiumsalter, att de på utseendet ej kun- 
na åtskiljas. Det genomgående är gulfärgadt 
deraf, att öfverskottet af alkali löser en portion 
af oxiden med gul färg. Om det tvättade hy- 
dratet behandlas med saltsyra, så upplöses det 
med gul färg, likt rhod-öxidhyd råtet, och först 
mot begynnande intorkning blir det rödt. Det 
salt, som då fås, är regenereradt dubbélsalt, utan 
att alkohol derur utdrager något spår af isole- 
rad sesqvichlorid. Detta bevisar, ätt oxidens 
hydrat är en förening af oxid med kali. Upp- 
hettas det torra hydratet i destillationskärl, så 
sönderdelas det med en nästan ögonblicklig de- 
crepitation, som utkastar det ur retorten, lika- 
som hydratet af palladoxiden. 
Då sesqvichloriden innehåller en atom me- 
tall med 6 atomer chlor, så består denna oxid 
af en atom metall med 3 at. syre. 
Tennant och Vauquelin hafva beskrifvit, så- 
som särdeles caracteristik för iridium, en blå 
oxid, som skulle lösas af syror och alkalier med 
blå färg. Denna oxid existerar också verkligen, 
men då den innehåller mindre syre än sesqvi- 
oxidulen, och mer än oxidulen, så hörer den 
till de föreningar, hvaraf vi hafva exempel hos 
jernet, mangan, wolfram och molybden, och 
hvaraf de flesta också hafva denna mättade 
blå färg. Jag har icke kunnat isolera den blå 
iridiumoxiden på ett sådant sätt, att jag kun- 
nat analysera den, ty den håller vanligen alltid 
alkali, särdeles ammoniak, hvarmed den ger ett 
slags detonerande förening, som likväl IjAott 
