75 
decripiterar , men ej exploderar. Den fås stun- 
dom, då iridium i täppt kärl behandlas med ka- 
lihydrat, stundom då natriumchloridsaltet sam- 
mansm.ältes med iridium, och lösningen fälles 
med caustik ammoniak. Det säkraste sättet att 
frambringa den är, att blanda ett chlorid-dub- 
belsalts upplösning med caustik ammoniak i Öf- 
verskott och att afdunsta blandningen till dess 
att den föga luktar af ammoniak mer. Den 
blir derunder efter hand blå, och slutligen är 
den blå oxiden utfälld. Afdunstar man till 
torrhet så försvinner den åter. Den fällda oxi- 
den tages på filtrum. Ibland är det genomgå- 
ende alldeles ofärgadt, ibland löser sig oxiden i 
tvättvattnet som fortfar att vara blekt blått. — • 
Detta förhållande liknar alldeles de blå wolfram- 
och molybden-oxidernas. 
Iridium-lÖsningar kunna erhållas af alla 
regnbågens färgor, utan att detta härrörer från 
främmande inblandning. Rosenrödt af sesqui- 
chloriden, mörkrödt, brandgult och gult, efter 
olika utspädningar, af chloridens och sesqvichlo- 
rurens upplösningar, grönt, då dessa äro blan- 
dade med lösningar af den blå oxiden, blått och 
slutligen purpur, som synas tillhöra en förening 
af sesqvichlorur eller sesqvioxidul med ännu 
mer chlorur eller oxidu], än den blå. Härifrån 
Öfvergår färgen till smutsigt grönt som tillhör 
chloruren. 
Vauquelin och Tennant funno att iridium- 
lösningar förlora färgen af svafvelsyrlighet, af 
jernoxidulsalter och af ammoniak. Detta är 
händelsen endast då de äro mycket utspädda, 
eljest blifva de gulgröna och dessa reductioner 
gå aldrig längre än till chlorur; tj om en upp- 
lösning af ett chlorursalt blandas med dessa rea- 
