77 
velsyrade saltet blir olöst i syran, men upplö- 
ses, då syran afiiälles och vatten tillslås. Åxo 
svafvel-iridium ocli svafvel-platina blandade, så 
kan man med salpetersyra utdraga det mesta 
iridium, jemte litet platina, från svafvel-plati- 
nan, som till största delen blir olÖstj, så länge ej 
värme användes. 
Om svafvel-iridium destilleras, så bortgår 
vatten, svafvelsyrlighetsgas och sedan svafvel, 
hvarefter ett grått svafvel-iridium, likt svafvel- 
bly, återstår, och kan ej genom blott hetta sön- 
derdelas. Det löses icke mer af salpetersyra och 
ganska obetydligt af kungsvatten, som likväl, ef- 
ter en stunds åverkan, färgar sig svagt, men vac- 
kert grönt. Denna svafvelbindningsgrad synes 
således vara IrS, och frambringa med kungsvat- 
ten svafvelsyrad oxidul, hvaraf den gröna fär- 
gen kommer. 
Rostas denna svafvelmetall, så bortgår myc- 
ket svafvelsyrlighet, och massan blir mörkbrun. 
Den förvandlas der vid till ett basiskt svafvelsy- 
radt salt, som af glödgning icke sönderdelas. 
4., Osmium, 
Denna metall har blifvit undersökt endast 
af Tennant och Vauquelin (Annales de Chimie 
LXXXIX pag. 225) på samma gång som dess 
följeslagare iridium. Dess ovanliga egenskap, att 
gifva en flygtig oxid, löslig i vatten, väckte så 
mycken uppmärksamhet, att man alldeles Öfver- 
såg, eller åtminstone icke uppsökte, denna me- 
talls öfriga förhållanden. Af det man hittills 
vetat om osmium, skall man säkert icke hafva 
väntat en så utmärkt likhet emellan denna me- 
tall och iridium, som det följande kommer att 
ådagalägga. 
