79 
ter saltsyra, händer att ej allt osmiura utfälles 
utan att ett, merendels färga dt salt stannar q var 
i upplösningen. Detta kan väl genom en län- 
ge fortsatt digestion med qvicksilfret sönderde- 
las och osmium utfällas, men det går långsamt. 
Man kan i dess ställe mätta syran med ammo- 
niak, afdunsta till torrhet och upphetta massan 
i en retort. Dervid sönderdelas osmiumsaltet 
af ammoniaken och qvicksilfver som kunnat in- 
iiehållas deri förflygtigas med salmiaken i form 
af dubbelsalt. — Den fällning qvicksilfret åstad- 
kommer består af qvicksilfverchlorur, af en 
pulverformig amalgama af osmium och qvick- 
silfver, och af inblandadt löpande qvicksilfver, 
som innehåller ganska litet osmium. Man kan 
mitiiigen destillera den i en retort eller, hvilket 
jag funnit beqvämare, inlägga den i en kula 
utblåst på ett barometerrör, leda vätgas derige- 
nom och upphetta kulan. Ingorna af qvick- 
silfret och dess chlorur följa då vätgasen, och 
osmium stannar i form af ett poröst svart pul- 
ver som ej ser metalliskt ut, men tar metall- 
strek då det påtryckes. 
Ett med vida mindre omgång förknippadt 
sätt att erhålla osmium ur den flygtiga oxidens 
upplösning, är att försätta den med caustik am- 
moniak i öfverskott, upphetta blandningen, i en 
löst korkad flaska, till +4o ä 60°, så länge 
någon utveckling af qväfgas med sakta fräsning 
märkes deri, och, att sedan i öppet kärl afdun- 
sta öfverskottet af ammoniak. Deraf sönderde- 
las osmiumoxiden till en lägre, icke flygtig oxi- 
dationsgrad, som sedan upplöses i saltsyra, 
försättes med salmiak till dubbelsalt, intorkas 
och upphettas i retort, till dess vid glödgning 
ingen saltsyregas mer utvecklas. Osmium åter- 
