8ö 
står då, i form af en porös, grå, metallgläiisan- 
de massa. Dess reductioii fordrar en starkare 
hetta än platina-salmiakens. 
Osmium har sällan en rätt liflig metall- 
glans, som dock tillhör det i compact tillstånd. 
Man får det likväl sådant, genom reduction med 
vätgas, då flygtig osmiumoxid afdunstas i en 
ström af vätgas, och blandningen sedan ledes 
genom ett rör, som på en tums längd hålles 
glödgande. Der sker då ett förbränningspheno- 
men, osmium afsättes ur gasen och bildar om- 
kring röret en compact skålla, som efter afsval- 
ning har ungefär samma glans som osmiumiri- 
dium. I detta tillstånd fann jag dess egentliga 
vigt 10. Jag bestämmer den endast i rundt 
tal, ty jag hade ganska litet osmium att väga, 
och kunde således ej erhålla decimalziffror af 
någon precision. Sådant osmium återstod vid 
reduction med qvicksilfver, var dess eg. vigt ej 
fullt 7, Osmium löses i vanlig salpetersyra 
långsamt och i destillationskärl gå båda öfver. 
Lättare sker lösningen i kungsvatten, dock tro- 
ligen endast genom syrans större concentrering, 
ty dervid uppkommer ingen chlorförening och 
lättast sker den i rökande salpetersyra, särde- 
les med tillhjelp af värme. Den har, såsom län- 
ge varit bekant, åtskilliga kroppars egenskap, t. 
ex. kolets, kiselns, att efter utsättande för en 
mycket hög temperatur förlora sin löslighet i 
syror. 
Den oxideras lätt vid en upphöjd tempera- 
tur. I mycket fördeladt tillstånd kan den tän- 
das och brinna under det den håller sig glö- 
dande. I compactare tillstånd sker detta icke, 
och den upphör att oxidera sig då den tages af 
elden. Man har uppgifvit att den vid luftens 
