94 
form och stelnar till en kristallinisk massa. Jag 
har flera gånger fått den alldeles färglös. Någon 
gång har den smälta stelnade delen haft en 
dragning åt gult, hvars orsak är mig obekant. 
Dess upplösning i vatten är färglös, men af den 
gulaktiga något dragande i gult. Den löses gan- 
ska långsamt i vatten, man kan smälta den deri, 
utan att vattnet upptager den förr än efter en 
ganska lång stund. Den löses utan färg och lätt 
i alkohol och ether, men reduceras af dessa, så 
att, efter 2^ timmar, är metallen alldeles utfälld. 
Alkohol och ether, blandade till oxidens lösning 
i vatten, utfälla intet och reducera den icke; men 
talg, feta oljor o. d. ämnen verka reducerande 
derpå, så att om proppen till den flaska, hvari 
oxiden förvaras, bestrykes med talg så svartnar 
den inom ett par timmar. Dess kokpunkt och 
dess tension har jag icke haft tillfälle att under- 
söka. Den för dunstar i vätgas utan att reduce- 
ras, och om blandningen af yttre hetta i en punkt 
antändes, så bildas der vatten och osmium, utan. 
att förbränningen meddelar sig eller gÖr explo- 
sion, på sätt jag vid beredning af metalliskt os- 
mium visat. Den sönderdelas af svafvelbundet 
väte, utan yttre värme, men uppvärmes dervid, 
blir liqvid och förflygtigas, så att kärlet på al- 
la sidor beslås med svafvelosmium. — Jag hade 
hoppats att på detta sätt, genom epigenie, kunna 
förvandla sublimerade kristaller af oxiden till 
syafvelosmium med bibehållande af deras form, 
som sedan kunnat beqvämt examineras, men 
detta lyckades icke. Oaktadt lukten af osmium^ 
oxid är ett högst känsligt reagens för denna me- 
talls närvaro, i blandning med andra metaller, har 
man dock ett känsligare och beqvämare, som be- 
står i den gasformiga^ oxidens verkan på lågan 
