99 
torkning skrumpna starkt, blifv^a glänsande, ocli 
taga samma färg, som indigo, då det gnides med 
en polerad kropp. Före intorkningen är det blå 
saltet lösligt med bibehållande af sin färg, så 
väl i kolsyradt som i caustikt alkali. Ur den- 
na lösning fälles det till det mesta af saltsyra. 
Den återstående sura lösningen blir brun. 
Om det torra blå svafvelsyrade saltet för sig 
sjelft upphettas i destillationskärl och produk- 
terna uppsamlas i ammoniak, så ser man först 
vatten gå bort, derefter kommer flygtig oxid, som 
löses i ainraoniaken med mörkgul färg, derefter 
kommer, jemte den flygtiga oxiden, ett ömnigt 
blått sublimat, hvaraf mycket går öfver i am^ 
moniaken, och efter full glödgning återstår os- 
mium med blåhvit metallglans, behållande de 
ilagda bitarnes form. Den erhållna ammonia- 
kaliska vätskan är purpurbrun; afdunstad ger 
den en mörkbrun vätska, som intorkar till ett 
mörkbrunt salt, som synes vara ett svafvelsy- 
radt sesqvioxidulsalt. Försättes den med kol- 
syradt natron och afdunstas, så får man en 
inörkblå lösning i kolsyradt natron, sedan am- 
moniaken är förjagad. Intorkad löses den igen 
i vatten. 
Om det blå svafvelsyrade saltet upphettas 
i vätgas, så ger det ändå något blått sublimat, 
vattenhaltig svafvelsyra, vatten och svafvelbun- 
det väte, och lemnar svafvelbundet osmium, ehu- 
ru till äfventyrs icke mättadt med svafvel. 
Om den sura blå vätskan försättes med 
jern, och så mycket svafvelsyra eller saltsyra, 
som fordras till en rask vätgas-utveckling, så 
reduceras osmium, men vätskans färg efteråt är 
mera mörkgrön, än jernets lösning är, och det 
fällda osmium, tvättadt och upphettadt i vätgas. 
