100 
ger vatten, litet blått sublimat och svafvelbun- 
det väte, till bevis att det fällda osmium livar- 
ken varit rätt metalliskt eller fritt från svafvel. — - 
Till och med den blå oxid som erhålles sedan 
svafvelsjran i det blå saltet är litet öfvermättad 
med kolsyradt natron, och som blifvit väl ut- 
tvättad, ger svafvelbunden vätgas, då den redu- 
ceras med vätgas. 
Om osmium, som innehåller en liten por- 
tion svafvel i förening, upphettas i syrgas, så 
får man jemte den hvita oxiden ett blått subli- 
mat, vida mindre flygtigt än bioxiden och nästan 
olösligt i vatten. Det är svafvelsyrad blå os- 
mium oxid. Om osmium-iridium i fint pulver 
glödgas med surt svafvelsyradt kali i destilla-^ 
tionskärl, så får man samma blå sublimat, men 
denna gången hållande så mycket syra att det 
löses i vatten. 
Svaf^elasmium, Af det nu anförda finner 
man, hvilken särdeles frändskap osmiumoxiden 
har till svafvelsyra; sjelfva metallen har en li- 
ka bestämd, stor affmitet till svafvel. Alla dess 
upplösningar, från bioxidens till cblorur-dubbeU 
salternes, sönderdelas af svafvelbunden vätgas. 
Den rosenröda sönderdelas likväl svårare än de 
andra, svafvelbundet väte kan gå länge derige- 
iiom, utan att någon fällning \asar sig , men om 
vätskan, mättad med svafvelbundet väte,inneslutes 
i en flaska och lem nas i värme åt sig sjelf, så 
utfälles slutligen svafvelosmium med brungul färg. 
Då det röda saltet är blandadt med andra sal- 
ter, och vätskan mycket utspädd, kan den ef- 
ter mättning med svafvelbundet väte stå i flera 
veckor, utan att förlora sin röda färg. Det svaf- 
velbundna vätet kan afdunstas derifrån och sal- 
tet genom intorkiiing erhållas. 
