lOI 
Bioxidens upplösning fälles af svafvelbun- 
det väte genast fullständigt och med svart åt 
brunt dragande färg, men fällningen sjunker ej 
i vätskan förrän fri syra tillsättes. Ghlordub- 
belsalterne) fällda med svafvelbunden vätgas, gifva 
gulbruna, mörka fällningar, som något lösas i vat- 
ten med gul eller rödgul färg, hvilka således al* 
drig kunna fullkomligt utfällas, alldeles likt svaf- 
veliridium. Svafvelosmium upplöses under af- 
dunstningen likt svafveiiridium, om vätskan hål- 
ler fri salpetersyra* Torkadt svafvelosmium är 
alldeles olösligt i caustika och kolsyrade alkali- 
er, och upptages i fuktigt tillstånd af dem en- 
dast såsom af vatten. 
Om den fällning, som fås genom den flyg- 
tiga oxidens sönderdelning, torkas och upphet- 
tas i destillationskärl, i lufttomt rum, så bort- 
går svafvel, och vid en viss temperatur under- 
går återstoden ett lifligt eldphenomen, hvarvid 
det decripiterar, blir grålt och metallglänsande, 
dei vid blir barometer-profvaren orörlig. Om se- 
dan det från öfverskott af svafvel, genom lin- 
drig glödgning, befriade osmium upphettas i vät- 
gas, så bortgår svafvelbundet väte, och osmium 
reduceras, men så trögt, att det just står på 
gränsen emellan metaller som reduceras och 
dem som vätet ej beröfvar sitt svafvel. Ännu 
efter 3 till 4 timmars lindrig glödgning i vät- 
gas, ger den bortgående gasen spår af svafvel- 
bundet väte på ett med blysolution indränkt 
papper Jag reducerade en ganska liten qvan- 
titet, i lufttomt rum glödgadt svafvelosmium, 
med vätgas, och, då det, på den sista halfva 
timman, icke ändrat sin vigt märkbart på vågen, 
ansåg jag det reduceradt; o. 1 44 gi'- hade förlorat 
0.041 gr. svafvel och lemnat o.io3 gr. metall. 
