1 02 
Detta bevisar således att osmium kan i glödg- 
niilg q va i hålla mer än 2 at. svafvel, och det 
svarar, så nära man kan vänta, mot 2 at. radi- 
cal på 5 at. svafvel, eller mot antingen OsS-fOsS"^ 
eller OsS^ + OsS^ ty io3:4i = i244 :495, hvil- 
ket är nära at. svafvel, som väga 5o2.go. 
Svafvelosmium fäldt på våta vägen, lÖses med 
samma lätthet i salpetersyra, som svafveliridi- 
um; är svafvelmetallen i öfverskott, så bildas 
en mörkt, brungrön vätska, som innehåller sal- 
petersyrad osmiumoxidul, löslig i vatten och 
alkohol, som icke fälles hvarken af caustika eller 
kolsyrade alkalier» och som med dem intorkar 
till en efflorescerad grönbrun massa, som be- 
håller sig torr i luften. Mättad med ammoniak 
ger den lika phenomen, men om den torra 
massan destilleras, bortgår ammoniak, svafvel- 
syrlig ammoniak och vatten, och svafvelosmium 
återstår med grå metallglans. 
Behandlas svafvelosmium med salpetersyra 
i öfverskott och vätskan afdestilleras, så inne- 
håller destillatet flygtig oxid, och i retorten 
återstår en mörkt gulbrun syrupstjock massa, 
som är svafvelsyrad osmiumoxid. Den löses i 
vatten, med brandgul färg, lik en upplösning 
af platina i kungsvatten. Den smakar samman- 
dragande, hvarken surt eller metalliskt, men 
rodnar starkt lakmuspapper. Den fälles ej af al- 
kalier, bleknar något, men blir ej blå, af svaf- 
velsyrlighet , och fälles af chlorbarium med gul 
färg, likasom svafvelsyrad platinaoxid och iri- 
diumoxid. Detta förhållande visar således att 
det gifves en klass af syresalter, som kunna 
kallas osmiumoxid-salter. 
De försök jag har framställt, gifva säkerli- 
gen andra begrepp om osmium än man förut 
