utspädd saltsyra, som fråii iridium och rhodium- 
oxiderna utdrager det alkali de innehålla, h var- 
efter detta uttvättas och massan torkas och 
glödgas. Man kan förbränna filtrum och afrak- 
na askan, men dervid erinras att filtrum sär- 
skilt uppbrännes, så att ej oxiderna reduceras 
af de från papperet utvecklade brännbara gaser; 
Derefter väges metallen. 
Sedan detta skett smältes den i en platina- 
degel, på sätt vid rhodium redan är anfördt, 
med 5 till 6 gånger dess vigt surt svafvelsyradt 
kali. Detta repeteras an en gång, eller så län- 
ge man ser att flussen färgas. 
Man kan bestämma mängden af rhodium 
på två sätt, antingen derigenom, att den olösta 
platinan tvättas, glödgas och väges, då förlusten 
utvisar upplöst rhodium-oxid, som håller 'ji 
proc. metall, eller också försättes upplösningen 
af det sura rhodiumhaltiga saltet med kolsyradt 
natron i öfverskott; vätskan intorkas och saltet 
glödgas i en platina-degel. Efter upplösning i 
vatten återstår rhodium som tages på filtrum, 
tvättas, brännes med filtrum, reduceras med 
vätgas och väges. Bäst ar att verkställa båda. 
Rhodium innehåller stundom palladium hvil- 
ket utdrages genom behandling med kungsvatten, 
lösningens neutralisering och ulfällning med qvick- 
silfver-cyanid, som ger palladium hvars vigt af- 
dragés från rhodiums. 
Sedan rhodium är utdraget, behandlas me- 
tallmassan först med ett ganska utspädt kungs- 
vatten, som i digestion upplöser derur ren pla- 
tina. Lösningen ser mycket mörk ut af upp- 
slammad iridiumoxid, men får en rent gul färg 
när den klarnat. Den afhälles. Till återstoden 
slås poncentreradt kungsvatten försatt med kok- 
