Det med surt svafvelsyradt kali extraherade 
behandlas med femigs vatten, som upplöser litet 
platina och lemnar iridiumoxid. 
Den inkokade vätskan hvarur svafvelinetal- 
lerna fälldes, innehåller nu jernet i form af chlo- 
rursalt, och en liten qvantitet iridium och rho- 
dium, samt spår af mangan. Den blandas med 
salpetersyra i tillräcklig mängd och uppkokas 
till jernets fullständiga oxidering, hvarefter jern- 
oxiden utfälles med caustik ammoniak, tvättas, 
glödgas och väges. Denna jernoxid håller iridi- 
um och rhodium, båda i ett sådant tillstånd att 
de upplösas med jernoxiden af saltsyra, som, 
då platinamalmen hållit korn af något kiselhal- 
tigt mineral, hvilket blifvit decomponeradt, lem- 
nar litet kiseljord olöst, vanligen likväl för li- 
tet att tagas i beräkning. Jernoxiden reduceras 
med vätgas, och metallen upplöses i saltsyra som 
mot slutet upphettas. Det återstår då olöst ett 
svart pulver i ringa mängd. Detta innehåller me- 
tallerna i ett ännu ej rätt yäl utredt tillstånd, 
emedan det vid en ytterst ringa hetta decripi- 
terar pied eldphenomen. I täppt kärl ger det 
mycket vatten, men intet eldphenomen. Efter 
bränning i pppen luft väges det, och har nu 
samma oxidationsgrad som i jernoxiden, hvar- 
efter dess vigt afdrages från jernoxidens, och 
från den sistnämdes vigt beräknas jernets. 
Den med caustik ammoniak fällda vätskan 
håller ännu iridium och rhodium. Den afdun- 
stas, blandad med så mycket kolsyradt natron 
att ammoniaksalterne sönderdelas, och upphettas 
efter saltets intorkning till lindrig glödgning, 
hvarefter saltet upplöses i vatten, och lemnar 
metall-oxiderna olösta. Upphettar man det för 
strängt, så blir saltlösningen gul och har upp-. 
