120 
oxid, som fällde iodsilfver, hvilket genast åter 
upplöstes. Derefter utblandades vätskan med 
kallt vatten, hvaraf iodsilfret utfälldes, innehål- 
lande tillika chlorsilfver, ifall chlor funnits i sal- 
tet; detta iodsilfver frånsilades och den genom- 
gångna vätskan utfälldes med salpetersyrad silf- 
veroxid, fällningen uttvättades fullkomligt, tor- 
kades, smältes och det klara iodsilfret utgöts. 
Några phenomen, som vid iodsilfrets sön- 
derdelning inställa sig, förtjena att särskilt näm- 
nas. Det absorberar chlorgasen i köld och för- 
ändrar sin färg till hvit, om ej strömmen af 
chlorgas är för stark, då chloriod bildas och 
massan blir brandgul. Upphettas den brand- 
gula massan i vattenbad så går chlorid bort i 
liqvid form och det hvita ämnet återstår. Man 
skulle förmoda att det är chlorsilfver, men det 
är en förening af chlorsilfver med iod, som vid 
starkare upphettning ger iodgas och sublime- 
radt iod. 
Sedan iodsilfret smält i chlorgasen bildas 
endast iod eller chloriod och chlorsilfver till 
dess att sönderdelningen skett fullständigt, hvil- 
ket går ganska fort. Det i chlorgas smälta chlor- 
silfret absorberar, i egenskap af liqvidum, en 
portion chlorgas och får, om det afsvalas i chlor- 
gasen, en gulaktig åt rödt fallande färg. Qvan- 
titeten af chlor, som det innesluter är ganska 
obetydlig, men inflyter dock märkligt på vig- 
ten. För att bortskajBfa den behöfver man en- 
dast smälta chlorsilfret i en lindrig ström af 
luft, så länge den utströmmande luften luktar 
af chlor, hvarvid det smälta chlorsilfrets färg 
synbarligen ljusnar. Efter afsvalning är det färg- 
löst och genomskina nde. 
