i3i 
bergarter, som åtfölja malmen och ingå i slag- 
gen, äfven influerar pä skärstenens sammansätt- 
ning. Framför andra synas de starkare baserne 
kalk, talk m. fl. vara verksamma genom sin för- 
måga att decomponera svafvelmetallerna och sjelf- 
va i reduceradt tillstånd upptaga svafvel. Kan- 
ske ligger häruti en ny orsak hvarföre vid skär- 
stens-smältningar slaggerna böra vara bisilicater, 
och tillika en förklaring på den omständigheten, 
att bildningen af jerniga bottenmassor med en 
mycket låg svafvelhalt, äro mest besvärande vid. 
smältningar af sådane malmer der, i brist af an- 
nan tillsats, kalksten måste användas som fluss. 
Hittills känner man väl ej nativa svafvelbind- 
ningsgrader af jern lägre än FeS, men tillvaron 
af sådane uti de med konst beredda svafvelför- 
eningarne kan icke betviflas, sedan både Fe^S 
och Fe^S af Herr Arvedson erhållits genom jern- 
sulfaters glödgning i vätgas. Derföre att s^vaf- 
' njeljernet i sina olika skaplynnen, såsom svaf- 
velkis, magnetkis m. m. af alla svafvelmetaller 
är andra malmers allmännaste följeslagare, spe- 
lar detta en så mycket vigtigare role i läran om 
skärstenars chemiska constitution, som det ofta 
till den största delen ingår, åtminstone högst 
sällan saknas, uti dessa slags smältproducter. 
Skärstenar j som vid de allmänna smält- 
processerna i stort bildas, innehålla utom svaf- 
veljernet, svaflet i förening med koppar, bly, zink 
m. fl. efter de olika malmer, som antingen till- 
godogöras, eller utgöra den egentliga malmens 
följeslagare. Då utan tvifvel de frändskapslagar, 
som vid all svafvelbindning äro verksamma, äf- 
ven bestämma svaflets fördelning mellan me-» 
tallerna uti skärstenarne, kan ock förklaras hvar- 
före uti kopparskärstenar, FeS ingår till mindre 
proportion, ju mera kopparhalten tilltager. 
